Jeg står ved enden af mit syndige liv med kridhvidt hår -
- og vil nedfælde mit vidnesbyrd -
- om de sære og fæle begivenheder, jeg var vidne til som ung -
- hen imod enden af det herrens år 1327.
Må Gud give mig visdom og gunst -
- til ærligt at beskrive, hvad der gik for sig -
- i et afsidesliggende kloster i det mørke Norditalien.
Et kloster, hvis navn det selv nu ville være klogt ikke at sige.
Gid jeg ikke ryster på hånden, når jeg nu genoplever fortiden -
- og husker følelsen af ængstelse der trykkede mit hjerte, -
- da vi entrede brystværnet.
Burde vi sige det til ham?
Nej. Han vil søge de forkerte steder.
Men sæt, han fandt ud af det af egen drift?
De overvurderer hans evner, abbed.
Der er kun én myndighed, der kan efterforske slige sager.
Den hellige inkvisition.
Hvad er Deres mening, højærværdige Jorge?
Kære broder, verdslige spørgsmål overlader jeg til yngre mænd.
- Adso? - Ja, Herre?
For at beherske naturen, må man først lære at adlyde den.
Gå tilbage til forgården, sørg for at have den store bygning til venstre, -
- træd ind i den firkantede gård, der finder du, hvad du søger.
Bag den tredje buegang.
Men De sagde, De aldrig havde været her før.
Da vi kom, så jeg en broder haste bort.
Men jeg lagde mærke til, at han fremstod yderst selvtilfreds.
Tak, Herre.
På benediktinerordenens vegne er det mig en ære at byde Dem -
- og deres franciskanske brødre velkommen i vort kloster.
Er de andre udsendinge ankommet?
Ubertino de Casale har været her nogle uger.
De andre er ventet i morgen.
De må være træt efter Deres lange rejse.
Nej. Ikke særligt.
- Savner De noget? - Nej. Tak.
Nå...
Så byder jeg Dem fred.
Det smerter mig at se, at en af Deres brødre nyligen er kaldt hjem til Gud.
Ja, det var et frygteligt tab. Broder Adelmo var en strålende illuminator.
- Ikke Adelmo fra Otranto? - Kendte De ham?
Nej, men jeg kendte og beundrede hans arbejde.
Hans humor og komiske billeder var berygtede.
- Men man sagde, han var en ung mand. - Ja, meget ung.
- En ulykke? - Ja. En ulykke, som De siger.
Det vil sige...
Broder William... Må jeg tale åbent med Dem?
De virker meget ivrig efter det.
Da jeg hørte, at De kom, troede jeg, mine bønner var blevet hørt.
"Her er en mand, der kender både den menneskelige ånd og djævelens kneb. "
Adelmos død har forårsaget stor åndelig ængstelse i min flok.
Det er min novice, Adso, -
baronen af Melks yngste søn.
Fortsæt endelig.
Vi fandt ham efter et uvejr med hagl.
Han var slemt skamferet, knust mod en klippe ved tårnets fod -
- under et vindue, som... Hvordan skal jeg sige det?
- Som... - Som var lukket.
Nogen har fortalt Dem det.
Havde det været åbent, ville De have konkluderet, at han faldt.
Broder William, vinduet kan ikke åbnes, -
- glasset var ikke splintret, og man kan ikke komme op på taget.
Javel. Og da De ikke kan give en naturlig forklaring, -
- frygter Deres munke, at her er en overnaturlig magt inden for murene.
Det er derfor, jeg har brug for råd fra en skarpsindig mand som Dem.
Skarpsindig til at afsløre og klog nok til, om nødvendigt, -
- at slette sporene, inden de pavelige udsendinge kommer.
De må Da vide, at jeg ikke længere deltager i slige sager.
Jeg kvier mig ved at bebyrde Dem med mit dilemma, -
- men hvis jeg ikke kan bringe ro til min flok, -
- har jeg ingen andre muligheder end at anmode inkvisitionen om hjælp.
Adso!
Det er Ubertino de Casale, -
- en af vor ordens mægtige åndelige ledere.
Kom.
Mange ærer ham som en levende helgen, andre ville brænde ham som kætter.
Hans bog om gejstlighedens fattigdom er ikke yndet i pavelige kredse.
Så han lever i skjul som fredløs.
Med-franciskanere, -
I må straks forlade dette sted.
Djævelen hjemsøger dette abbedi.
Ubertino, det er William.
William af Baskerville.
William... ?
Nej.
William er død.
William, min søn, tilgiv mig.
Vi har ikke hørt fra dig så længe.
Jeg anstrengte mig meget for at blive glemt.
Da vi hørte om dine kvaler, bad jeg til jomfruen om et mirakel.
Så blev dine bønner mødt med et gunstigt svar.
Det er min unge novice, Adso af Melk.
Hans fader har betroet mig hans uddannelse og velfærd.
Han skal straks væk!
Har du ikke hørt, at djævelen kaster smukke drenge ud ad vinduer?
Der var noget... feminint...
Noget djævelsk over den unge, der døde.
Han havde øjne som en pige, -
der søger samleje med djævelen.
Vogt jer for dette sted. Bæstet er stadig iblandt os.
Jeg kan mærke ham her -
inden for disse mure.
Jeg frygter, William.
For dig, for mig, for udfaldet af denne drøftelse.
Min søn.
Sikke tider, vi lever i.
Men lad os ikke skræmme vor unge ven:
Hun er smuk, ikke sandt?
Når det kvindelige, så fordærvet fra naturens side, -
bliver sublimt af hellighed, -
- så kan hun være det ædleste udtryk for nåde.
Smukke er brysterne, -
- som rager en lille smule ud.
- Jeg kan ikke lide det her sted. - Ikke?
Jeg finder det højst stimulerende. Kom.
Kære Adso, vi må ikke lade os påvirke af forfløjne rygter om Antikrist.
Lad os i stedet træne vore hjerner -
- og prøve at løse denne tillokkende gåde.
Det, du giver på Jorden, -
- skal du modtage hundredfold i paradis.
Min herre stolede på Aristoteles, de græske filosoffer -
- og sin egen bemærkelsesværdige logiske intelligens.
Desværre skyldtes min frygt ikke blot min ungdommelige fantasi.
Trist endeligt for så strålende en illuminator.
Endnu en rundhåndet gave fra kirken til de fattige.
Sæt nu, han ikke faldt fra det tårn, -
- men derovrefra, og at liget så trillede hele vejen herned?
Adso?
Nu er der ikke brug for en djævel mere.
Ja, der er mere blod her.
Det var der, han faldt fra. Han sprang.
- Hører du efter, Adso? - Ja. Han sprang.
Sprang han? Mener De, at han begik selvmord?
Ja. Hvorfor skulle man ellers gå derop mit om natten og i uvejr?
- Da ikke for at nyde udsigten. - Måske... blev han slået ihjel.
Og så slæbe liget hele vejen derop?
Det ville være nemmere at smide det i den slisk, de bruger til velgørenhed.
Nej, min kære Adso, -
det er elementært.
Selvmord...
Tror De, Gud har forladt dette sted?
Har du nogensinde set et sted, hvor Gud ville have følt sig hjemme?
Vi priser Gud for, -
- at der ikke er grundlag for at tro, der er en ond ånd iblandt os, -
- hvad enten det er fra denne eller en anden verden.
Vi priser Herren for, at den drøftelse, -
vi har æren af at være vært for, -
- nu kan foregå uden skyggen af frygt.
Vi priser ham også for at have sendt os broder William af Baskerville, -
- hvis erfaring fra tidligere hverv, endskønt de var byrdefulde, -
har været af stor nytte for os.
Må sjælefred og åndelig fred nok en gang regere i vore hjerter.
En munk bør forholde sig tavs.
Han skal ikke give udtryk for sine tanker, -
- før han bliver spurgt.
En munk skal ikke le.
For kun et fjols -
- opløfter sin stemme til latter.
Herre?
Hvis jeg må have lov at spørge, -
- hvad var det så for byrdefulde hverv, abbeden talte om?
Har De ikke altid været munk?
Selv munke har en fortid, Adso. Nu skal du sove.
Det er bare...
Ja, Herre.
"I visdom findes også sorg, og den, der forøger sin viden, -
forøger også sin sorg. "
Indrømmet, han begik ikke selvmord.
- Vand! - Her.
Det er min skyld.
Havde jeg ikke slugt Deres forklaring, kunne dette være undgået.
Jeg er overbevist om, at broder Adelmo tog sit eget liv.
- Om så... - Så kom haglen...
Om så dette dødsfald har forbindelse med det, har jeg i sinde at...
Efter uvejret med det andet sendebud -
blev havet til blod, -
og se, her er blod.
- Profetien om apokalypsen! - Det tredje sendebud.
En brændende stjerne vil falde i strømme af vand.
Sæt det ikke over styr! De sidste syv dage!
Revet bækarve-stilk mod diarre.
Og løg... I små mængder, varme og fugtige, -
forlænger erektionen.
Hos dem, der ikke har aflagt vore løfter, naturligvis.
Finder de ofte anvendelse for arsenik, broder Severinus?
Bestemt. I små mængder er det yderst virksomt mod nervøse forstyrrelser.
- Og hvad med ikke så små mængder? - Død.
Hvilke hverv havde han?
Han var en glimrende oversætter fra græsk.
Meget optaget af Aristoteles' værker.
Stod han på venskabelig fod med den kønne unge Adelmo?
Uha, ja. De arbejdede sammen i skrivestuen.
Men på en broderlig måde. Ikke...
Kødet kan jo fristes i overensstemmelse med naturen...
... eller i modstrid med naturen.
Og de havde ikke sidstnævnte tilbøjelighed, hvis De forstår...
Vogt dig for vampyren, der kommer og gnaver i din sjæl.
Grim con Salvatore, hvad?
Lille broder, penitenziagite.
Du sagde "penitenziagite". Jeg hørte det.
Herre? Hvilket sprog talte han?
Alle sprog. Og ingen.
Hvad var det for et ord, I begge nævnte?
- Penitenziagite. - Hvad betyder det?
At den pukkelryggede utvivlsomt engang var kætter.
Penitenziagite var dolcinitternes krigsråb.
Hvem var de, Herre?
Dem, der troede på Kristi fattigdom.
Det gør vi franciskanere også.
Men de mente også, at alle burde være fattige.
Så de slagtede de rige.
Skellet mellem ekstatisk vision og syndigt raseri er meget lille.
Kunne han ikke have myrdet oversætteren?
Nej. Dolcinitterne gik mere efter fede biskopper og velhavende præster.
Næppe en Aristoteles-kender. Men du har ret. Alle muligheder er åbne.
Det er heldigt, her er sne.
Det er ofte her, forbryderen uforvarende efterlader sin autograf.
- Hvad kan du se af disse fodaftryk? - De er dobbelt så dybe som de andre.
Godt, Adso. Og således kan vi konkludere?
- At det var en kraftig mand. - Nemlig.
Og hvorfor er han kraftig?
Fordi... han er meget tyk?
Eller fordi han var tynget af vægten af en anden mand.
Lad os gemme dette fodaftryk i vores hukommelse.
Men fodaftrykkene fører væk. I den her retning.
Lille fjols. Du ser bort fra, at han gik baglæns og trak liget efter sig.
Deraf furerne fra hælene.
Hvor mødte den lærde oversætter sin anonyme banemand?
Broder bibliotekar.
Kunne vi få lov til at studere de to bortgangenes arbejde?
Det er en usædvanlig forespørgsel.
Det er omstændighederne omkring deres død også.
- Broder Adelmo sad der. - Tak.
Øjne af glas.
Et æsel, der lærer biskopperne den hellige skrift.
Paven er en ræv. Abbeden er en abe.
Han havde talent for komiske illustrationer.
En munk skal ikke le. Kun et fjols opløfter sin stemme til latter.
De må ikke tage det nær, broder William, -
men jeg hørte latter.
I franciskanere ser jo med overbærenhed på munterhed.
Ja, det er sandt. Sankt Francis havde let til latter.
Latter er en djævelsk vind, der giver misdannede ansigtstræk -
og får folk til at ligne aber.
Aber ler ikke. Latter er forbeholdt mennesket.
Ligesom synd er.
- Kristus lo aldrig. - Kan vi være sikre på det?
Intet i den hellige skrift tyder på, at han gjorde.
Og intet tyder på, at han ikke gjorde.
Selv helgenerne benyttede komik for at latterliggøre troens fjender.
Da hedningene kastede Sankt Maurus i det kogende vand, -
- sagde han, at vandet var for koldt. Sultanen mærkede og blev skoldet.
En helgen nedsænket i kogende vand laver ikke barnlige numre.
Han holder sine skrig tilbage og lider for sandheden.
Og dog viede Aristoteles sin anden bog om poetik -
til komedie som et sandhedsværktøj.
- Har De læst dette værk? - Det har været borte i århundreder.
Nej, det blev aldrig skrevet.
For forsynet ønsker ikke intetsigende ting forherliget.
- Det må jeg bestride... - Nok!
Dette kloster er hyldet i sorg, -
- og dog spotter De vores sorg med intetsigende skæmt.
Tilgiv mig, højærværdige Jorge. Det var højst malplaceret.
- Hvor sad den græske oversætter? - Her.
Kom, Adso.
Hvad kunne du udlede af det besøg?
At vi ikke må grine derinde.
Lagde du ikke mærke til, hvor få bøger der var på hylderne?
Alle de skrivere, modeskrivere, oversættere, forskere, tænkere...
Men hvor er den store mængde bøger, de skal bruge til deres arbejde?
Det arbejde, klosteret er berømt for? Hvor er bøgerne?
- Prøver De mig af, Herre? - Hvad mener du?
Det virker, som om De har svarene på de spørgsmål, De stiller.
- Ved De, hvor bøgerne er? - Nej.
Men jeg tør vædde på, at tårnet der indeholder andet end blot luft.
Lagde De mærke til den lille dør, bibliotekaren lukkede, da vi kom ind.
- Ja. - Kunne den føre til biblioteket?
Herre! Hurtigt, jeg har ham!
- Så er det nok! - Han prøvede at slå os ihjel!
Salvatore!
Vil De ikke nok lade være med at fortælle abbeden om hans fortid?
Han har ingen skyld i dødsfaldene. Det sværger jeg på.
Vi har brug for Dem, broder. Min pris er nogle oplysninger.
Jeg forstod ikke, hvorfor min Herre så hurtigt afviste -
- min mistanke til den pukkelryggede, -
- og hvorfor det var så vigtigt at komme op i tårnet.
Han kunne ikke modstå fristelsen til at gå ind i biblioteket.
Ingen lås. Den må være låst indefra.
- Hvordan kommer vi ind? - Der må jo være en anden indgang.
Lad os se, hvad den tykke bibliotekar prøvede at skjule for os.
Bittesmå græske bogstaver. Måske en myre med blæk på fødderne.
"Brug gemene mennesker, find nydelse i deres defekter... "
Ja...
Skrevet med citronsaft.
Skytten. Solen.
Merkur. Skorpionen.
De er en zodiakal kode, der viser vej, men til hvad?
Hvem dér?
- Mine forstørrelsesglas. - De lå i bogen.
Du tager den vej.
Kom frem, din lille tæve.
Jeg ved, du er her. Jeg kan lugte dig.
Hvad er der? Er du bange for mig?
Jeg skal nok finde dig.
Hvem var hun? Hvem var denne skabning, der kom som dagen -
- og var fortryllende som månen, strålende som solen -
- og frygtindgydende som en hær, klar til angreb?
Godaften, Salvatore.
Er det her, du fanger dem?
De er più grasso. Større.
Spiser du dem?
- Vil du have? - Nej tak.
Da du er en god kristen, må du sige mig en ting.
Så Adelmo gav pergamentet til Berengar...
Nej. Til oversøtt... Oversæt...
Oversætteren. Venantius, den sorte munk.
- Hvad skete der så? - Så...
Herre! Kom med. Jeg har fundet en til.
Hvor gemmer du din forstand? Har du nogensinde set nogen -
- med en brystkasse, der kunne rumme et hjerte af de dimensioner?
Nej.
Det er et oksehjerte. En af munkene gav det vel til bondepigen -
i bytte for hendes tjenester.
- Hvad... ? - Hende, jeg så pile ud.
- Han må have været en grim munk. - Hvorfor?
Havde han været ung og smuk, havde han fået tjenesterne gratis.
Uanset hvad der skete i det her uhumske køkken, -
- så har det intet med vores undersøgelse at gøre.
Ifølge den pukkelryggede er broder Berengar nøglen til gåden.
Hvad sagde du?
- Ikke noget, Herre. - Godt.
Herre?
Der er noget, jeg må fortælle Dem.
Jeg ved det godt.
Vil De tage mig til skrifte?
Jeg synes hellere, du skal fortælle det først, som en ven til en anden.
Herre?
Har De nogensinde... været forelsket?
Forelsket? Ja, masser af gange.
- Har De? - Naturligvis.
- Aristoteles, Ovid, Virgil... - Nej, jeg mente i en...
Forveksler du ikke kærlighed med lyst?
Gør jeg?
Jeg ved det ikke.
Jeg vil kun hendes bedste.
Hun skal blive lykkelig. Jeg vil redde hende fra fattigdommen.
- Uha, da... - Hvorfor siger De det?
- Du er forelsket. - Er det slemt?
Det giver visse problemer for en munk.
Men sætter St. Thomas Aquinas ikke kærlighed over alle dyder?
Jo. Guds kærlighed, Adso.
Og kvindens kærlighed?
Thomas Aquinas kendte utrolig lidt til kvinder.
Men skriftet er tydeligt.
Ordsprogene advarer os. " Kvinden besidder mandens dyrebare sjæl. "
Mens prædikerens bog siger: "Bitrere end døden er kvinden. "
Jo, men...
- Hvad mener De, Herre? - Tja...
Jeg har jo ikke din erfaring...
Men jeg har svært ved at overbevise mig selv om, -
- at Gud ville skabe så skændigt et væsen -
- uden at udstyre hende med nogle dyder.
Hvor ville livet være fredeligt uden kærlighed.
Og trygt.
Og roligt.
Og hvor kedeligt.
Hvor smukt. Herre, du har ført os til dette sted med åndelig fred, -
- fordi du ligesom os franciskanere ønsker forsoning.
- Lad os gå, brødre. - Herre, ske din vilje.
Amen.
Broder Berengar?
Han skjuler sig nok et sted -
- med bogen og mine forstørrelsesglas.
Broder Berengar.
Se, Herre. Døren.
Broder Malachia. Jeg leder efter Deres assistent, broder Berengar.
- Er han her? - Nej.
Javel...
- Ved De, hvor vi kan finde ham? - Nej.
- Han er måske ovenpå i biblioteket? - Nej.
Jeg vil gerne se biblioteket. Må jeg?
- Nej. - Hvorfor ikke?
Efter ordre fra abbeden må kun jeg og min assistent gå ind i biblioteket.
Javel. Tak igen.
Måske er der sket ham noget.
- Måske finder vi ham i vand. - Hvabehar?
Det tredje sendebud, som Ubertino sagde.
- Johannes' åbenbaring. - Det er ikke den bog, vi søger.
Kalder du det kylling? Det ligner mere en spurv.
Velkommen til vort kloster, broder Michele. Også til Deres følge.
Så! Stil dig i køen som alle andre!
- Slip mig! - Lad ham være, Salvatore.
Det er Cuthbert af Winchester, en af vores ærede franciskanske gæster.
Følg med, Deres Nåde. Et vigtigt emne venter.
Abbeden og hans medbrødre mener, djævelen er på spil i klosteret.
Det er han.
Det eneste, jeg kan se af djævelen, er alles ønske om at se ham.
- Sæt, Ubertino har ret? - Det er en meget vigtig drøftelse.
- Vi frygter, at paven vil knuse os. - Og udråbe os alle til kættere.
Jeg mangler kun at tale med en broder, så er sagen løst.
William, vi sætter vores lid til Dem. Gud give, at De ikke misbruger den.
Broder William.
- Fandt De en bog på græsk? - Nej.
Jeg havde ret.
Det havde Johannes' åbenbaring også.
- Vi må straks tale sammen. - Ja, det må vi.
Og jeg har meget at berette.
Så snart vi har undersøgt liget.
Limeblade bruges til at lindre smerte.
- Han var venstrehåndet. - Ja.
Broder Berengar var omvendt på mange måder.
- Er her andre venstrehåndede munke? - Ingen, jeg kender til.
Blækpletter.
Jeg formoder ikke, at han skrev med tungen.
- Et par linjer græsk. - Ja. Skrevet af Venantius.
Tilfældige notater fra den bog, han læste, lige inden han døde.
Se, hvordan kalligrafien ændrer sig.
Herfra var han døende. Og hvad kan man konkludere deraf?
En plet blå maling.
En unik blå farve, blandet af Deres bedste illuminator broder Adelmo, -
- der havde dette pergament inden Venantius.
Hvordan ved vi det? Fordi notaterne breder sig over Adelmos blå plet.
Broder William, dette kloster er indhyllet i et forfærdende mysterium.
Men jeg ser intet i Deres fremlæggelse, -
der kaster lys over det.
Lys.
Nogen havde store kvaler med at skjule en stor hemmelighed.
Kalligrafien er skrevet af en venstrehåndet.
Og den eneste venstrehåndede munk er... eller var broder Berengar.
Hvilken hemmelig viden har han mon haft?
Jeg har på fornemmelsen, at De ved det.
Bøger. Ikke tilgængelige bøger. Åndeligt farlige bøger.
Alle kendte til assistentens lidenskab for kønne drenge.
Da den kønne Adelmo ville læse en forbudt bog, -
- tilbød Berengar ham nøglen, i kode på det stykke pergament, -
i bytte for unaturlige kærtegn.
Nu er det nok, broder William.
Adelmo indvilligede og underkastede sig Berengars liderlige tilnærmelser.
Bagefter, syg af anger, gik han grædende rundt på kirkegården, -
- hvor han mødte den græske oversætter.
- Hvordan kan De vide det? - Der var et vidne.
Den pukkelryggede, der så Adelmo give pergamentet her til Venantius.
Så løb han op i det lille tårn og kastede sig ud ad vinduet.
Den aften, jeg ankom, straffede Berengar sig selv, -
- Venantius brugte koden, -
- kom ind i det forbudte bibliotek og fandt bogen.
Han tog den med til sin pult og begyndte at læse den.
Da han havde skrevet de mystiske citater, -
- døde han med en sort plet på fingeren.
Hjælpebibliotekaren opdagede liget -
- og slæbte det ned til svinestien, så mistanken ikke faldt på ham.
Men han efterlod sin autograf.
Bogen forblev på oversætterens pult.
Berengar vendte tilbage i aftes og læste i den.
Snart overvældedes han af smerter -
- og tog et lindrende bad med limeblade og druknede.
Han havde også en sort finger.
De døde alle tre på grund af en bog, der slår ihjel, -
- eller som folk vil slå ihjel for. Derfor må jeg ind på det bibliotek.
Broder William!
Deres stolthed gør Dem blind.
De ligger på maven for fornuft, -
- og derfor ser De ikke det, der er indlysende for enhver i klosteret.
Tak, broder William.
Vi er opmærksomme på Deres indsats, -
- men jeg beder Dem nu afstå fra yderligere undersøgelser.
Lykkeligvis kommer der nogen med pavens udsendinge, -
- der er velbevandret i den ondes kneb.
En mand, De kun kender alt for godt.
Bernardo Gui fra inkvisitionen.
Herre... Hvem er Bernardo Gui?
William! Jeg har ledt efter Dem på hele klosteret.
Michele vil tale med Dem straks. Alene.
- Har De hørt, hvem der kommer? - Ja. Bernardo Gui.
Ubertino skal flyttes til et sikkert sted.
Det er arrangeret. Det er Dem, vi er bekymret for.
De må stoppe Deres irrelevante undersøgelser.
- Og fejlagtige konklusioner. - Det er sandheden. Jeg har ret.
Ja, William har altid ret!
Uanset konsekvenserne for sig selv eller andre -
- skal William af Baskerville altid have ret.
Var det ikke Deres forfængelighed og stædige intellektuelle stolthed, -
- der før gav Dem tvister med Bernardo?
De skal ikke udfordre skæbnen to gange.
End ikke kejseren kan redde Dem, hvis De lægger Dem ud med Bernardo igen.
Mit kød havde glemt den syndige nydelse, -
- men min sjæl kunne ikke glemme hende.
Og nu, nu, da jeg så hende midt i fattigdom og elendighed, -
- priste jeg Gud for, at jeg var franciskaner.
Hun skulle vide, at jeg ikke var en del af dette griske kloster, -
- men af en orden, der kæmpede for at få folk som hende ud af armoden.
Og det åndelige afsavn.
Farvel, William.
Du er sindssyg og arrogant, -
- men jeg elsker dig og vil bede for dig altid.
Farvel, kære barn.
Pas på ikke at lære for mange slette vaner af din herre.
Han tænker for meget. Han stoler for meget på egne udledninger -
- i stedet for at have tillid til sit hjertes profetiske evner.
Lær at såre din intelligens.
Græd for Vorherres sår.
Og smid de bøger ud!
Ubertino har en side, jeg virkelig misunder.
Husk at frygte det sidste sendebud, mine venner.
Det falder fra himlen, og så kommer der 1000 skorpioner.
Det skal vi nok huske.
Hvilken en af dem skræmmer dig mest?
- De skræmmer mig alle sammen. - Nej. Kig nøje på dem.
- Den. - Det er også mit valg.
Nå...
Efter dig.
Det er tårnets fundament.
Men hvordan vi kommer til biblioteket...
Rotterne elsker pergament højere, end de lærde gør. Vi følger efter den.
166. Låst dør til skrivestue. 167, 168, 169, 170.
317, 318...
Jeg vidste det!
Adso! Jeg vidste det!
Er du klar over, -
- at vi er i et af de mægtigste biblioteker i den kristne verden?
- Hvordan finder vi bogen? - Det kommer.
"Beatus af Liébana".
Det er et mesterværk.
Og det er den udgave med notater af Umberto de Bologna.
Hvor mange flere værelser er der? Hvor mange flere bøger?
Ingen skulle forbydes at slå op i disse bøger.
Måske mener man, de er for kostbare, for skrøbelige.
Nej, det er ikke derfor, Adso.
Det er, fordi de ofte indeholder en anden visdom end vores -
- og ideer, der kunne anspore os til at tvivle på Guds ufejlbarlighed.
Herre?
Og tvivl, Adso, er troens fjende.
Herre?
Herre? Herre!
Vent på mig!
Jeg venter jo på dig.
Men jeg kan høre, at De går.
Jeg går ikke, Adso. Jeg er hernede.
Er det Dem deroppe?
Hvor er du, knægt?
Jeg er faret vild!
Nå, Adso, det ser ud til, at vi befinder os i en labyrint.
- Er du der? - Ja.
- Hvordan kommer vi ud? - Med noget besvær...
Eller slet ikke.
Ser du, Adso, det er charmen ved labyrinter.
Bevar roen, Adso Tag en bog og læs højt.
Gå fra det rum, du er i, og gå hele tiden mod venstre.
"Kærlighed opstår ikke som en sygdom, -
- men bliver det, når den bliver som en besættelse. "
"Den muslimske teolog Ahmed Hasim fremfører, -
- at den elskovssyge ikke ønsker at blive kureret, -
- og at hans drømme forårsager uregelmæssigt åndedræt og høj puls. "
"Han ser den amourøse melankoli som lykantropi, -
- en lidelse, der forårsager ulvelignende opførsel. "
"Den elskendes udseende ændrer sig. "
"Snart svigter hans syn, hans læber skrumper ind, -
- og hans ansigt dækkes af pustler og sårskorper. "
"Han får mærker i ansigtet, der fremstår som hundebid, -
- og han ender sine dage med at luske omkring på kirkegårde om natten -
- som en ulv. " Herre! Jeg kan se en lanterne.
Rør dig ikke. Bliv, hvor du er.
Jeg kan se en mand. Han standsede op.
- Hvad laver han? - Hæver lanternen.
Hvor mange gange?
Tre gange.
Det er mig. Hæv din lanterne.
Se! Der!
Fjollede dreng. Det er blot et spejl.
Herre!
- Red bøgerne! - Jeg prøver at redde Dem!
En faldlem og et spejl. Vi er tæt på.
Hvis jeg har dechifreret den græske oversætters anvisninger rigtigt...
Du troede vel ikke, jeg var så dum ikke at skrive pergamentet af?
"Manus supra idolum, age primum et septimus de quatuor" er hvad?
"Med hånden over idolum, -
- tryk på den første og syvende af fire. "
Udmærket.
- Hvilket idolum? - Det er det, vi skal finde ud af.
Og det første og syvende af fire hvad?
Hvis jeg havde svar på alt, ville jeg undervise i teologi i Paris.
Og igen.
Kan du høre det?
Det er mine tænder, Herre.
- Du skal ikke være bange. - Jeg er ikke bange. Jeg fryser.
- Vi går tilbage. - De skal ikke gå for min skyld.
Jeg må tilstå, at jeg er lidt konfus.
Nå, lad mig se...
Når man skal finde ud af en labyrint, -
- skal man markere skillevejene med en pil... Nej, nej, nej...
- Herre? - Nej, kære dreng, jeg tænker.
- Hvis der er pile... - Herre?
Udmærket, knægt.
Din klassiske uddannelse kommer os til gavn.
Tak.
Lucifer, stå til min tjeneste.
- Lord Bernardo, se, hvad vi fandt! - Visiter hende.
De bad mig undersøge tilstedeværelsen af det onde i Deres kloster...
Og jeg har allerede fundet det.
Hvor ofte har jeg ikke set disse tegn på djævletilbedelse:
Den sorte hanekylling og den sorte kat?
Men hun ville jo blot spise det.
William af Baskerville må kunne huske den sag, han præsiderede over, -
- i hvilken en kvinde tilstod at have haft samleje med en dæmon -
i form af en sort kat.
De behøver ikke bruge mine erfaringer til at drage Deres egne konklusioner.
Nej. Ikke når man har så uomstødelige beviser.
En heks! En forført munk! Sataniske ritualer!
I morgen vil vi erfare, om disse begivenheder har forbindelse -
- med det endnu større mysterium, der hjemsøger Deres kloster.
Lås dem inde, så vi kan sove trygt i nat.
De sagde... ingenting.
Jeg sagde ingenting, fordi der ingenting var at sige.
De siger gerne sandheden, når det gælder bøger og tanker.
Hun er så godt som brændt. Bernardo Gui har talt. Hun er en heks.
Men det er ikke sandt, og De ved det.
Ja.
Jeg ved også, at hvis man drager en inkvisitors dom i tvivl, -
er man skyldig i kætteri.
De virker, som om De kender meget til det.
Uha, ja.
Vil De ikke fortælle mig det... som en ven til en anden?
Der er ikke meget at fortælle.
Jeg har også været inkvisitor.
Men i begyndelsen, da inkvisitionen søgte at vejlede, ikke at straffe.
Og engang skulle jeg dømme i en sag om en mand, -
- hvis forbrydelse var, at han havde oversat en græsk bog, -
- der var i modstrid med den hellige skrift.
Bernardo Gui ville have ham dømt som kætter.
Jeg frifandt manden.
Så anklagede Bernardo Gui mig for kætteri, fordi jeg forsvarede manden.
Jeg appellerede til paven.
Jeg blev kastet i fængsel.
Tortureret.
Og jeg tilbagekaldte dommen.
Hvad skete der så?
Manden blev brændt på bålet. Og jeg er stadig i live.
Broder Salvatore...
Disse pinsler vil smerte mig lige så meget som Dem.
Men vi behøver slet ikke begynde.
Luk hjertes porte op. Søg dybt i Deres sjæl. Søg.
Jeg søger! Jeg søger...
Så sig mig, hvem af Deres brødre, -
- der er den kætter, der er ansvarlig for mordene.
Mig ikke vide noget.
Lå jeg vågen den nat og led for pigen eller mig selv?
Jeg vidste det ikke.
Med daggryet kom pavens udsendinge, -
- vores modstandere i den forestående drøftelse.
Men det betød uendelig lidt for mig nu.
Deres Eminence, ærværdige brødre, -
- endelig mødes vi til denne længe ventede drøftelse.
Vi har alle rejst langt for at få en ende på den tvist, -
- der så fælt har svækket enheden i vor kirke.
Gode folk i hele den kristne verden -
- retter blikket mod disse ærværdige mure -
- i spændt afventen på vort svar på det omstridte spørgsmål:
Ejede Kristus, eller ejede han ikke, -
det tøj, han bar?
Kære brødre af den franciskanske orden.
Den hellige fader har bemyndiget mig og disse, hans trofaste tjenere, -
til at tale på hans vegne.
Spørgsmålet er ikke, om Kristus var fattig, -
men om kirken bør være fattig.
Franciskanerne ønsker, gejstligheden skal give afkald på besiddelser -
og overdrage dens rigdomme, -
- og at klostrene skal sprede deres religiøse skatte -
- og overdrage deres frugtbare jorder til de livegne...
Jeg har fundet bogen. Den var i apoteket.
En bog på græsk. Den var bag en af mine krukker.
Rør den ikke. Gå tilbage og lås døren.
Jeg kommer, så hurtigt jeg kan.
Og derved berøve kirken de nødvendige midler -
- til at bekæmpe de ikke-troende og føre krig mod de vantro.
De glemmer, at selv det mægtigste monument til ære for Herren -
- blot er en svag afglans af hans uendelige majestæt og pragt -
som er langt større end kirken...
Hurtigt, fader. Salvatore har tilstået sin fortid... Og Deres.
De har ringe tid til at undslippe flammerne.
Tak, broder.
Kom med os!
Kalder De kirkeprovinsen for Guds palads på jord?
- Svar lige på det! - Mordene er tegn på forsoning...
Det står udtrykkeligt i evangelierne, at Gud havde en pung.
Det er løgn!
Herren bød sine disciple intet mindre end syv gange:
- "I skal ikke bære guld eller... !" - Ærværdige brødre!
Brødre!
Det er sket noget yderst alvorligt.
Slip mig! Jeg slog ham ikke ihjel!
Jeg talte op i kornmagasinet. Jeg har aldrig slået noget ihjel!
Så forklar os, hvorfor De forsøgte at flygte?
- Jeg var... - Der var andre anklager mod Dem.
Jeg kan nu se, at jeg havde ret.
Havde nogen valgt ikke at kigge den anden vej, -
- ville adskillige af Guds mænd stadig være iblandt os.
"Brug gemene mennesker, find nydelse i deres defekter... "
- Kære dreng! Jeg prøver at tænke! - Det gør jeg også, Herre.
Så brug hovedet i stedet for hjertet, så kunne vi måske gøre fremskridt.
- Er en bog vigtigere end mennesker? - Har jeg sagt det?
De føler ikke noget for nogen. Kunne De ikke udvise lidt medlidenhed?
Måske kommer min medlidenhed til udtryk på den måde.
Men medlidenhed redder hende ikke fra ilden.
Jeg minder alle tilstedeværende om, at de har lydighedspligt -
og risikerer ekskommunikation, -
- hvis de ikke hjælper inkvisitoren i hans smertelige kamp mod kætteri.
Til at sidde med mig i tribunalet og til at dele dommens byrde -
- skal jeg bruge to meddommers bistand.
Abbeden.
Og...
... broder William af Baskerville.
Salvatore.
Salvatore... Vil De gentage Deres tilståelse fra i aftes?
At De og Deres medsammensvorne, Remigio de Varagine, -
- var medlemmer af de kætterske dolcinitter?
Tak.
- Tilgiv mig. - Nok!
Remigio de Varagine, benægter De Deres medsammensvornes tilståelse?
Nej. Jeg benægter den ikke.
Jeg er stolt af den!
I de 12 år, jeg har boet her, har jeg ikke lavet andet end at proppe mig, -
- dandere den og presse de sultne bønder for tiende.
Men nu har jeg styrken til at huske det, -
- jeg engang troede på af hele mit hjerte, og det takker jeg Dem for.
Huske, at De plyndrede og afbrændte kirkens ejendom?
Ja! For at give det tilbage til dem, De stjal det fra til at begynde med.
Nedslagtede De ikke også mange biskopper og præster?
Jo!
Og jeg ville slagte jer, hvis jeg kunne!
Hellige Maria, Guds moder, hør min ydmyge bøn.
Jeg ved, at min synd var stor...
Men jeg beder dig, lad ikke hende lide for min forsyndelse.
Velsignede moder, for mange år siden frelste du min herre.
Vil du ikke gøre det samme for pigen?
Min herre siger, at de simple folk altid bøder for det hele.
Men, hellige moder, lad det ikke være sådan.
Skyldig er hun, den heks, -
som har forført en munk -
- og praktiseret sine djævelske ritualer på dette hellige sted.
Skyldig er Salvatore, som har tilstået sin kætterske fortid -
- og blev taget på fersk gerning sammen med en heks!
Skyldig er Remigio de Varagine, -
- som i tillæg til ikke at angre sit tidligere kætteri, -
- forsøgte at flygte efter at have myrdet Severinus.
Det er løgn. Jeg har ikke slået urtesamleren eller nogen andre ihjel!
Derfor beder jeg Dem bekræfte min dom, abbed.
Mit hjerte er fuld af sorg, -
- men jeg ser ingen grund til at betvivle inkvisitionens dom.
Og De, William af Baskerville?
Ja. Han er skyldig.
Skyldig i, i sin ungdom, at have fejlfortolket evangelierne.
Og han er skyldig i at have forvekslet -
- kærligheden til fattigdom med ødelæggelsen af rigdom og ejendom.
Men, abbed, han er uskyldig i de forbrydelser, -
der har badet Deres kloster i blod.
For broder Remigio kan ikke læse græsk.
Og hele mysteriet bunder i tyveriet af en bog, skrevet på græsk, -
- som man skjulte et hemmeligt sted i biblioteket.
Siden inkvisitionens dom er draget i tvivl, -
- er vi nødsaget til at tvinge fangen til at tilstå mordene.
Før ham til smedjen og vis ham instrumenterne.
Jeg vil tilstå hvad som helst, -
men De må ikke torturere mig... !
Jeg kan ikke udholde det som Salvatore.
Udmærket. Hvorfor slog De dem ihjel?
Hvorfor? Det ved jeg ikke...
- Var det på djævelens bud? - Ja.
Ja, det var på djævlens bud.
Djævelen har mig i sin magt!
Adrammelek, Lucifer, jeg hidkalder jer!
Alastor! Azazel!
Hyrden har gjort sin pligt, -
- og det besmittede får skal nu overlades til den rensende flamme.
De kan godt brænde broder Remigio, -
- men De får ikke standset de forbrydelser, der foregår her.
Andre munke vil møde deres død, og de vil også have sorte fingre -
og sorte tunger!
Deres eminence, jeg beder Dem!
Vi er også forfærdede over broder Williams udbrud.
Igen ser vi, at Deres teorier beskytter kættere og fører til mord.
Drøftelsen er slut.
Broder William af Baskerville er åbenbart forfaldet -
- til de fejl, han tidligere blev renset for.
Efter igen at have forsøgt at redde en kætter fra inkvisitionens straf -
- skal han ledsage mig til Avignon for at få dommen bekræftet af paven.
Jeg har ret.
Kunne jeg dog bare finde bogen og bevise, at Bernardo Gui tog fejl.
Men antikrist sejrede endnu en gang, -
- og intet syntes at kunne hindre ham.
Når bålene tændes i aften, -
- lad da flammerne rense vore hjerter, hver især.
Lad os vende tilbage til det, der var og altid bør være vores hverv.
Bevarelsen af viden.
Jeg siger "bevarelsen", ikke "søgen efter".
For der er ingen udvikling i kundskabens historie, -
blot en fortsat sammenfatning.
Lad os bede den almægtige om, -
- at den blodøjede Antikrist med hestehove -
- er blevet udrenset fra vore enemærker, -
- og at vort kloster har genfundet freden.
Den havde 1000 skorpioners styrke! Det sagde han.
Hvem sagde det? Hans tunge er sort!
Hans fingre er kulsorte, præcis som broder William forudsagde!
Adso... !
- Det er broder Malachia. - Malachia?
Ja, fader. - Kære Gud... ! Ikke Malachia!
Får det aldrig en ende? Malachia...
Bernardo, William af Baskerville havde ret.
- Han sagde, at... - Ja. Han vidste det.
Ligesom jeg ville vide det, hvis jeg havde været morderen.
Find William af Baskerville.
Vi kan jo ikke åbne spejlet.
Måske ved at trykke på det første og det syvende bogstav i "fire".
- Der er kun fire bogstaver i "fire". - På latin.
Quatuor, kan du huske det? Inskriptionen over spejlet?
Men vi skal trykke over et gudebillede.
Ikke "idolum" som på latin, men "eidolon" som på græsk.
Det betyder gudebillede eller refleksion. Vores refleksion.
- Denne vej, Herre. - Nej, denne vej, Adso.
Her, Q. Q og R.
Bed til Gud, at vi ikke tager fejl.
Kom.
Godaften, højærværdige Jorge.
Jeg har ventet Dem de sidste dage, William.
De må være fløjet herop, siden De nåede frem inden os.
De har opdaget mange ting, siden De kom her til klostret, -
- men den korte vej gennem labyrinten er ikke en af dem.
Hvad er det så, De vil?
Jeg vil se den bog på græsk, som De sagde, aldrig var blevet skrevet.
En bog, der udelukkende handler om komik, -
- som De hader lige så meget, som De hader latter.
Jeg vil se det, der sikkert er den eneste tilbageværende kopi -
- af Aristoteles' anden bog om poetik.
De ville have været en fremragende bibliotekar.
Her er Deres velfortjente belønning.
Læs den.
Bladr gennem dens hemmeligheder.
De har vundet.
Følg trop!
"Vi skal se, hvordan komedie stimulerer nydelsen af det absurde -
- ved at bruge gemene mennesker og finde nydelse i deres defekter. "
Fortsæt, William. Læs det.
Vi må skynde os, Herre.
Hvis lyset er for svagt, så lad drengen læse.
Min trofaste elev skal ikke bladre i Deres forgiftede sider.
Ikke uden en beskyttende handske som den, jeg har på.
Døren, hurtigt, inden han lukker os inde!
Skub!
Bliv her.
Ærværdige broder, mange bøger handler om komedie.
Hvorfor fylder den her Dem med frygt?
- Fordi den er af Aristoteles. - Denne vej.
Afsværger du djævelen og antager Jesus Kristus som din frelser?
Afsværger du djævelen og antager Jesus Kristus...
Hvorfor? En hurtig død er bedre end at sidde i fængsel resten af livet.
Den djævel, jeg afsværger, er dig, Bernardo Gui!
Afsværger du djævelen og antager Jesus Kristus som din frelser?
Hvad er det, der er så foruroligende ved latter?
Latter dræber frygt. Og uden frygt kan der ikke være nogen tro.
For uden frygt for djævelen, er der ikke længere brug for Gud.
Men De fjerner ikke latteren ved at fjerne den bog.
Nej. Latter vil forblive menigmands adspredelse.
Men hvad sker der, hvis denne bog bliver årsag til, -
- at lærde mænd erklærer det tilladeligt at le ad alt?
Kan vi le ad Gud? Verden ville synke tilbage i kaos.
Derfor besegler jeg det, der ikke skulle siges, -
og går i graven.
Der er han! Bag buen!
Adso!
Fortsæt! Du skal!
Gå så med dig! Du skal!
Kære Gud, frels ham.
Hold dem i skak.
Brænd heksen!
Vover I at lægge hånd på kirken?
Kom.
Nej! De kører ikke! Det er alt sammen Deres værk!
Min herre fandt den rigtige morder!
Hjælp mig. Hurtigt.
Hjælp! Hjælp mig!
- Herre... - Adso!
Jeg har aldrig fortrudt min beslutning, -
- for jeg lærte mange kloge og gode og sande ting af min herre.
Da vi endelig skiltes, forærede han mig sine briller.
Jeg var stadig ung, sagde han, men en dag ville jeg få gavn af dem.
Faktisk bærer jeg dem nu, mens jeg skriver disse linjer.
Så omfavnede han mig kærligt som en far og sendte mig af sted.
Jeg så ham aldrig igen og ved ikke, hvad der blev af ham, -
- men jeg beder til, at Gud tog imod hans sjæl og tilgav ham -
- de særheder, hans intellektuelle stolthed drev ham til.
Og dog, nu, hvor jeg er en gammel, gammel mand, må jeg tilstå, -
- at af alle de ansigter fra fortiden, der dukker op, -
- ser jeg tydeligst den pige, -
- som jeg har drømt om i alle disse år.
Hun var mit livs eneste jordiske kærlighed, -
- men jeg fik aldrig hendes navn at vide.
Undertekst: SDI Media Group